Parasti viss iesākas ar pozitīvām domām, impulsīviem pirkumiem un sapņošanu par skaistāko bērnistabas iekārtojumu; Un seksīgiem elpošanas vingrinājumiem, lai gatavotos dzemdībām; Un romantiskiem plāniem par to, kā viņš pieskatīs mazulīti, kamēr Tu katru dienu nodarbosies ar jogu un meditācijām.
Līdz brīdim, kad ir pagājušas 10 dienas pēc dzemdībām; Tu joprojām asiņo un esi izmirkusi savā pienā; Hormonu vētras un miega trūkums līdzinās braukšanai amerikāņu kalniņos; Un Tavs partneris, dodoties mājās no pārtikas veikala, aizmirst nopirkt Tev kārumu.
Un Tu pazaudē pēdējo pamatu sev zem kājām; Tā, ka sāc ārdīties; Ka sāc liet asaras vannas istabas izlietnē; Ka sāc nolādēt viņa māti; Ka sāc prātot, kā vispār varēji plānot pēcnācējus kopā ar kādu, kurš spēj uz tik neiedomājamu egoismu.
Un tad, kad šī emociju vētra ir norimusi un esi paēdusi - Tu saproti: Jūs esat tikai divi miega izbadējušies, noguruši cilvēki, kuri cenšas būt par glābšanas plostu viens otram; Jūs grimstat pārguruma un stresa dzīlēs; Jūs tikai cenšaties nenoslīkt, kamēr, kā vien mākat, rūpējaties par trauslāko, vērtīgāko būtni - jūsu mazulīti; Ir grūti!
Mēs neesam radīti, lai to darītu vieni; Mums nav paredzēts atrasties okeāna vidū, mazā glābšanas laiviņā un bez kompasa; Pat mīlošākās, stabilākās partnerattiecības var nogrimt zem smaguma, kurš rodas darbojoties izdzīvošanas režīmā, vienlaikus cenšoties iemācīties, ko nozīmē - būt vecākiem.
Ja jaunajā lomā jūties apjukusi; Ja jūti, ka slīksti netīrās veļas kalnos un savā pienā; Ja izdzīvo no saldētavas picām, aukstas kafijas un trīs stundām miega; Ja pielaužas nelaipnas domas par personu, ar kuru esi izvēlējusies kļūt par vecākiem; Ja Tevi tracina, ka partneris nevar nomierināt mazuli vai atcerēties Tev nopirkt kārumus vai izprast to ko jūti un kam ej cauri; Atceries! Tu neesi viena! Kļūs vieglāk! Tev jādod sev laiks!